СЕРГЕИ МАКОВЕЦКИ
ВИКТОР СУХОРУКОВ
ЛИКА НЕВОЛИНА
ДИНАРА ДРУКАРОВА
АЉОША ДЕ и ЧИНГИЗ ДЗИДЕНДАМБАЕВ
у новој драми
__________________ "ОД НАКАЗА И ЉУДИ"
ЈОГАН ПРОЛАЗИ КРОЗ ИМИГРАЦИОНУ КОНТРОЛУ И УЛАЗИ У ГРАД
ДОКТОР СТАСОВ УСВАЈА СИЈАМСКЕ БЛИЗАНЦЕ
ИНЖЕЊЕР РАДЛОВ И ЊЕГОВА ЖЕНА ФОТОГРАФИШУ СВОЈУ ЋЕРКУ ЛИЗУ
ПРОШЛЕ СУ ГОДИНЕ. ПОСЛЕ ЖЕНИНЕ СМРТИ, РАДЛОВ ИВИ СА ЋЕРКОМ ЛИЗОМ И СЛУЖАВКОМ ГРУЊОМ
Маму не можеш да вратиш, Лиза.
Одлазе...
- И ми ћемо отићи. - На Запад?
- Обећао сам ти. - Да, тата.
То ће звоно.
Здраво.
Требате тату? Позваћу га.
Тата, неко за тебе.
Ах, Јаган.
Донео си?
Не.
Па...
- Онда...? - Дођох Груњи.
Груњи?
ГРУЊА БЕШЕ СЕСТРА ЈАГАНА, АЛИ ЈЕ ТО КРИЛА. ЗНАЛА ЈЕ ЧИМЕ ЈОЈ СЕ БРАТ БАВИ.
То је све.
Здраво.
Па шта то овде радите, гдине Кељ. Нећете ме правити будалом! Све сам видео!
Све! Све! Све!
Нећу вам дозволити! Нећу!
Нећу вам изнајмити атеље! Овде живе поштени људи! Нема места за такве! Ја, ја...
Стани...
Путилов!
- Донео си? - Шта?
Остави камеру.
ВИКТОР ИВАНОВИЧ ПРОДАО ЈЕ ФОТОГРАФИЈЕ НАПРАВЉЕНЕ У АТЕЉЕУ ЈОГЕНА
Шта 'оћеш?
Не долази овде. Шта 'оћеш?
- А ко је тамо? - Дариа, ко је тамо?
За мене је! Одлази.
Шта радиш?
- А новац? - После, новац, после... после...
Одлази!
Дариа!
Да?
- Ко је долазио? - За мене је... Рођак из села...
- А зашто на предња врата? - Екатерина Кириловна, неће се десити више.
Коља, ти ћеш водити песму.
- Шта је то код тебе? - Рођак из села ми је долазио.
Тако. Сад испочетка, са уводом.
Коља, обрати пажњу, ти стално певаш унапред.
Малени, видесте ли мој стетоскоп?
- Андреи, зар не видиш да смо заузети? - Катењка, опрости...
Али ја морам да одем у визиту...
... а стетоскопа, нема.
- Излазиш? - До ручка се враћам.
ЕКАТАРИНА КРИЛОВНА НИЈЕ ВОЛЕЛА МУЖА. БРИНУЛА ЈЕ САМО ЗА УСВОЈЕНЕ БЛИЗАНЦЕ.
Тако, поново, и нагласите: ииии...
"Ко што звоно једнолично звони, и пут прешина прекрива..."
"... и кроз равно поље учитељ песму пева..."
"... учитељ песму пева."
"Толико осећања он има, толико осећања је у песми..."
"... да ми се у грудима хладним разгоре срце од ње."
Извините, требате нас?
Не.
Лиза!
Здраво, Лиза.
- Тата је кући? - Да. У кабинету је.
Хвала.
Лиза...
... чека вас Николаи Николајевич.
Упознај се, Лиза. Ово је Путилов.
Безусловно, за кинематографију. Нема сумње, мој пријатељу!
Кинематографије може постати права уметност...
... а она је прихватљива народу, о коме говорите.
Ни сликање, ни литература, ни фотографија...
... већ кинематографија ће кројити пуну истину обичном свету.
Живи били и видели какво дејство ће имати филмови на обичне људе.
Тако да ће ваша фотографија, умрети.
Ускоро ћете видети како се све мења. На прагу смо нечега великог, новог.
Кинематографија је само почетак.
Извините.
У реду је, Груња. Неће још дуго трајати.
Лиза је већ одрасла...
Груња...
А шта је то?
То је парна локомотива.
Волите ли фотографију?
То мора да су ми донели материјал.
То сам ја?
Ах, донео си.
То ти је за празник, мој поклон.
Добра је.
- Поклон је. - Узми, узми...
То сам ја са 5 година.
ДА БИ ПОСТАО ФОТОГРАФ, ПУТИЛОВ СЕ УВАЛИО У ДУГОВЕ, И ТАКО ЈЕ ЗАВИСИО ОД ЈОГАНА.
Путилов, треба да идете. Већ је касно.
Да, да...
А можда бих могао да вас фотографишем?
Остави ме.
Одведи дечаке у биоскоп.
ЈОГАН СЕ БРЗО ОДЛУЧИО НА ВЕНЧАЊЕ.
- Лиза је кући? - Лиза?
- Груња, ко је то? - То је Јаган.
А зашто на предња врата?
Здраво.
Никада, никада да ти нога у моју кућу више не крочи... ђубре!
Не пуштај га више никад! Гад...
У овом селу...
У овом селу, родио се мој отац, ваш деда.
А ја сам се родио у граду... баш...
... овде.
- А где се родила мама? - Мама?
Мама...
Мама... Мама...
- Андреи, за тебе је. - Извините, брзо ћу.
На апарату.
Да...
Да, Груња, наравно.
- Када? - Погледајте. Не, не, ништа не ради.
Лед, имаш ли га?
- То су гадости. - Поручи лед. - Имаш још нешто?
Имам још.
Да... А Лиза, где је?
Хоћеш да пипнеш?
Па...
Па, мама...
И мама се била родила...
... у истом граду.
Момци, инжењеру Радлову је срце отказало. Морам да идем.
Стани Лита! Стани!
Лиза...
- Путилов, тако мирише...! - Лиза...
Лиза...
Хвала, Семеон Марковичу. Извините за узнемиравање.
Морамо да разјаснимо ту ситуацију. Телефонираћу вам.
Мислим да ћете моћи да урадите и без мене.
Са вашим решењем нисам сагласан.
Зашто сте устали? Доктор вам је забранио.
Урадио сам неке измене у тестаменту.
Биће то, за тебе изненадјење.
Рано вам је за тестамент. Мислите на друго!
Треба да вам покажем разгледнице, које је ваша Лиза нашла...
Разгледнице? Па, дај... Дај, дај.
ВИКТОРУ ИВАНОВИЧУ БЛИЗАНЦИ НИСУ ДАВАЛИ МИРА.
И толд yоу нот то цоме хере!
- Само брзо! - Газда је кући?
Није ту.
Газдарица је кући.
Хајде, иди.
Куда?
Где ћеш?
Одлази!
Ако те види...
... казниће ме.
Шта радиш?
- Иди, иди... - А где су наказе? - Какве наказе?
Дариа...
... јеси ли припремила купатило?
Дариа?
Ко је то?
Виктор Иванович.
Виктор Иванович?
Виктор Иванович.
Окрени се.
Мама?!
Шта хоћете?
Виктор Ивановичу...
ТАКО СЕ ЕКАТАРИНА КИРОВНА ПО ПРВИ ПУТ ЗАЉУБИЛА
Допуна, од 17. маја ове године.
"Поменута Јелисавета Николајевна Радлова може стећи птаво на наследство..."
"... по закључењу брака са особом, коју Николајевна Радлова сама..."
"... својом вољом буде изабрала."
"До тада, управљање над покретном и непокретном имовином..."
"... текућим приходима, уштеђевином, и свим осталим вредностима..."
"... у њено име и корист, врши ће Аграфина Спиридоновна..."
"... која се сложила са свим горе поменутим условима."
Састављено 17. маја ове године, добро промишљено и уз здраву памет.
ИНЖЕЊЕР ЈЕ ХТЕО ДА ГРУЊА ЗАМЕНИ ЛИЗИ ПОКОЈНУ МАЈКУ
Лиза, ја ћу вас спасити!
- Путилов, идите. Касно је. - Да, да...
Лиза!
Здраво.
Овуда... тако...
Бако!
- Да, шта...? Шта оћеш? - То је моја бака!
Устани. Пусти ме! Иди!
Здраво, Лиза.
Путилов, пут под ноге.
Да, да.
ТАКО ЈЕ ЈОГАН ВИКТОР ИВАНОВИЧ ПОЧЕО СВОЈ ПОСАО
Па, спремни?
Здраво.
Кинематограф!
- А може ли и фотографија? - Филм.
Треба ми мрачна комора.
- Шта? - То сам ја. - Ко' - Да.
Венчања неће бити.
Груња!
Види да буде као на разгледници.
'Ајде!
Бако!
Што си ти неваљала жена?
Зар не знаш шта је добро?
За први пут, нећу те казнити јако.
То ти је, драга, лекција за убудуће.
Лиза... спасићу вас!
Касно је, Путилов.
Лиза, спасићу вас.
ТАКО ЈЕ ЛИЗА ПОСТАЛА ЖЕНА ПО ПРВИ ПУТ.
Где су? Где су?
Где су?
Говори! Говори!
То је доктор Стасов.
Ти нешто кријеш?
ВИКТОР ИВАНОВИЧ МРЗЕО ЈЕ И БОЈАО СЕ ЈОГАНА.
Певају.
Па!
Ћелави да иде.
Шта?
"Ко што звоно једнолично звони, и пут прешина прекрива..."
"... и кроз равно поље учитељ песму пева..."
"... учитељ песму пева."
"Толико осећања он има, толико осећања је у песми..."
"... да ми се у грудима хладним разгоре срце од ње..."
"... разгоре срце од ње."
"Када се сетим те ноћи тог поља, те шуме..."
"... сузе саме ми крену на очи, иако беше то давно..."
"... иако беше то давно."
"Иако звоно једнолично звони, из даљине га могу чути ја..."
"... из даљине, иако је учитељ престао да пева."
"... иако је учитељ престао да пева."
Моје наказе ће живети овде.
Овде?
- Шта је то? - Пиј. - Нећу.
Пиј, наказо.
Нађи Путилова.
Опростите нам, молим вас. Тоља није такав.
Тоља?
А ко си ти?
Ја сам Коља. А како се ви зовете?
Лиза.
- Бако! - Шта је то?
"Снег сија на светлости месечине..."
"... а крдо коња јури кроз ноћ."
"Динг, динг, динг динг, динг, динг, ... прапорци звоне."
"Они, кажу ми, да пролеће ту је."
"Месец сија кроз поље и пријатеље зауставља."
"Твој млади глас што звучи на звона."
"Динг, динг, динг, динг, динг, динг, слатка песма о љубави..."
Мрзим овај град.
МЕСЕЦИ ОДОШЕ. ЛИЗА ЖИВи У СОБИ СА БЛИЗАНЦИМА. КОЉА СЕ БЕЗНАДЕЖНО ЗАЉУБИО. ТАЈНО СЕ НАПИО.
Када би стално ишао на Запад, сунце никада не би изашло.
- Мора ли се ићи брзо? - Ми ћемо на Исток. Где се тата родио.
Он ће нас наћи.
Шах.
Мало винца сам донео.
- Где је мама? - Са доктором је отишла.
Није истина!
- Па, 'ајде! - Тоља, не пиј. - Само мало.
Па, шта?
Лиза.
- Шта је наказе! - Идемо.
Бако!
Што радиш тако блесаве ствари?
Зар не знаш да то не ваља?
- Виктор Иванович? - Виктор Иванович, Виктор Иванович...
'Ајде, устај.
'Ајде, 'ајде...
- Виктор Ивановичу? - А?
- 'Ајдемо. - Где?
- Ко је туе? - Нико, не брини.
Е, тако. Стој ту.
Виктор Иванович...
Почни.
На колена клекни.
Бако!
Мрзим га.
Мрзим га из душе.
Мрзим овај мртви град.
- Мрзим шаргарепу и кисели сос. - Лиза!
Опрости.
- И ти мислиш да сам наказа? - Шта ти је? Баш си леп.
Гадим ти се, знам. То је због Тоље, да?
Зато што смо стално заједно.
Али, ја сам нормалан. Видео сам код тате у књизи. Тако се не дешава.
Да волиш жену, не мораш да је шибаш.
Ја знам како. Показаћу ти.
Лиза, да пробамо, молим те!
Тоља спава. Само једном.
Он, ништа неће да чује.
Да пробамо. Може бити да никада више нећеш имати прилику.
Ја те волим.
ТАКО ЈЕ ЛИЗА ПОСТАЛА ЖЕНА, ПО ДРУГИ ПУТ.
Путилов!
Лиза...
Мија бака је умрла.
Бако!
Па, шта, наказе?
Готово је.
БЛИЗАНЦИ СУ ОТИШЛИ НА ИСТОК.
Идеш и ти?
Ја ћу на Запад.
Позив за укрцавање!
Доћићемо да те видимо. Кад нађемо тату, доћићемо.
Напред!
Ја ћу чекати!
'Чувени доктор и физичар, Андреи Фјодорович Стасов, је рођен у овој кући.'
Тата.
Господо! После кратке паузе, као што обећах...
... пред вама ће певати, чувене наказе!
Тоља, само мало напред.
Шта си то пио?
Само минут!
Како је? Боље? Можеш ли да певаш?
Брзо, отварај!
Тоља, пробуди се. Тоља, Тоља...
Тоља, хајде устај! Устај, Тоља!
Тоља...
- Морамо поћи. Устај, Тоља, 'ајде. - Отворите, наказе!
Тоља, не зезазај, устај! Тоља...
Отварајте врата, кретени!
'Ајде, Тоља! Устај!
Помери се, Тоља!
ЛИЗА ЈЕ ОТПУТОВАЛА НА ЗАПАД.
Музику, желите? Могу да препоручим.
Путилов! Види, то је Путилов!
ЈОГАН ЈЕ ОТИШАО У КИНЕМАТОГРАФ.
Ф. ПУТИЛОВ
КАЗНА ЗА ПРЕСТУП
ДРАМА ИЗ ЖИВОТА
ШТО РАДИШ ТАКО РУЖНЕ СТВАРИ? ЗАР НЕ ЗНАШ ДА ЈЕ ТО ЛОШЕ?
ПОШТО ТИ ЈЕ ПРВИ ПУТ, НЕЋУ ТЕ КАЗНИТИ МНОГО.
ТО ТИ ЈЕ, ДУШО, ЛЕКЦИЈА ЗА УБУДУЋЕ.
КРАЈ
"Снег сија на светлости месечине..."
"... а крдо коња јури кроз ноћ."
"Динг, динг, динг динг, динг, динг, ... прапорци звоне."
"Они, кажу ми, да пролеће ту је."
"Месец сија кроз поље и пријатеље зауставља..."
"... и пријатељи ће стати."
"Твој млади глас што звучи на звона."
"Динг, динг, динг, динг, динг, динг, слатка песма о љубави."
"Снег сија на светлости месечине..."
"... а крдо коња јури кроз ноћ."
"Динг, динг, динг динг, динг, динг, ... прапорци звоне."
"Они, кажу ми, да пролеће ту је."
----- К Р А Ј ----- (Превод: ПОПеску)